Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hei, Soitit Katrinelle. Jätä viesti tai lähetä tekstari.
Hei, Katrine. Äiti tässä.
En tiennyt, oletteko jo palanneet kesälomalta.
Mietin tässä, mitä teemme joulun suhteen.
Voinko olettaa, että olemme teillä vai...
Haloo. En tiedä...
Ymmärsin niin, että olemme teillä tänä vuonna, Katrine. Päteekö se?
Tulemme mielellämme, ja Bibber kyselee lasten lahjatoiveita.
Isä siis tässä.
Me tässä vain. Soitan joulunvietosta.
Päätimme ostaa alle kympin lahjoja tänä vuonna.
Lahjaa kohti siis. Se olisi hyvä esimerkki lapsille, -
kun maailmassa on niin paljon nälkää ja kärsimystä.
Laittaisitko tekstarin, että se on ok. Kiva nähdä. Hei.
Hei, Katrine. Torben tässä. Osaako Mads ostaa viinin?
Muuten minä hoidan sen. Ostetaan jotain kunnollista.
Tiedän kyllä, ettei minun tarvitse edes mainita tätä.
Laitan mielelläni punakaalin tänäkin vuonna.
Minä voin tuoda riisipuuron. Täysjyväriisistä tulee hyvää.
Ellen kuule teistä mitään, tuon punakaalin.
Bibber kysyy, mihin aikaan tulemme huomenna.
Hei, Katrine, Mads, Maria ja Jens-Peter.
Olemme siellä puoli kahdelta. Terveisin ukki ja mummo.
Barbara tässä. Minä tuon punakaalin.
THAT TIME OF YEAR
Montako meitä on, isä? -13.
Kummatkin isoäidit ja isoisät, Bibber ja Emse, Torben ja Barbara...
Tuleeko Adam? -Tietenkin. Hän on serkkusi.
Tyhmää.
Jens-Peter, sovitaanko, että illasta tulee mukava.
Tämä on Grand Marnieria. Ohjeessa lukee Cointreauta.
Huomenta.
Ohje on äitisi. Etkö usko, että hän maistaa eron?
Kukaan ei maista eroa. -Äiti, voidaanko jutella?
Tyttäresi yrittää kommunikoida. -Niin, mutta...
Unohda.
Kun olet viipaloinut appelsiinit, pane ne jääkaappiin.
Halusit jutella. Mitä asiaa? Mistä haluat jutella?
Poul soittaa. -Etkö sinä voi puhua?
Minun pitää viipaloida appelsiinit ja panna ne jääkaappiin.
Hei, isä. -Hei, kulta.
Meillä on täällä force majeure. -Ikävä kuulla.
Tytöille nousi kuume. -Ettekö voineet soittaa illalla?
Tosi ikävää, mutta he ovat liian kipeitä tullakseen sinne.
Joten... -He jättävät väliin.
Miten aiot päästä kirkkoon? -En mene kirkkoon.
Et voi jättää väliin. Tämä on Barbaran ensimmäinen joulusaarna.
Voi ei. -Haloo?
Voi luoja. Voi ei. Isä, soitan sinulle myöhemmin.
Hienot lasit... Ai, ai, ai!
He olisivat voineet soittaa illalla tai tulla kaikki kolme.
Enkö saa olla pahoillani? -Oliko se sinulle yllätys?
Miten isä pääsee tänne? -Minä haen hänet.
Kauheasti verta, äiti. -Onko pakko seistä siinä?
Siivositko huoneesi? Se on tosi sekainen, Jens-Peter.
Sinä stressaat. Etkö voi ottaa rennosti?
Hyvää joulua. -Näytä haavaa.
Ai, ai, ai!
Varo! -Haavassa on lasinsiru.
Jääköön siihen. Ei ole aikaa. Pitää mennä suihkuun.
Minun kanssaniko?
Tiedäthän, että rakastan sinua? -Rakastatko?
Mitä Maria sanoi? -Jessus. Maria.
Etkö lähde mukaan kirkkoon?
Barbara-täti pitää saarnan.
En jaksa. Vaarikaan ei tule.
Varmasti isä soittaa ja sanoo, että hänelläkin on kuumetta.
Haloo. -Patricia tässä.
Patricia? -Hyvää joulua, sisko.
Onko siellä Patricia? -Oletko tullut kuuroksi?
Hyvää joulua. -Odota hetki, Patricia.
Minun täytyy mennä alas isän luokse.
Hei.
Missä olet? -Mitä tarkoitat?
Onko kaikki hyvin? -On.
Tai niin hyvin kuin voi olla, kun koirani on juuri kuollut.
Oi ei, kamalaa. -Sama se.
Vietättekö jouluaaton teillä? -Tiedät, että vietämme.
Tuleeko koko konkkaronkka? -Bibber ja Emse peruivat.
Mutta muuten kaikki tulevat. -Mitä ajattelit minun suhteeni?
Miten niin? -Minäkin haluan tulla.
Tänä iltanako? -Niin.
Pikku hetki, Patricia. Hän kysyy, voiko tulla tänä iltana.
Tule vain. Olisi mukavaa, jos tulisit.
Kiva. -Juu.
Aloitamme kello 18. -Selvä.
Hienoa. Hei hei. -Nähdään. Hei hei.
Teinkö tyhmästi? -Ihan hyvä.
Mikä on hyvä?
Kysyn yhden asian. Haluatko, että hän tulee tänään?
Eihän hän ikinä tule. -Haluatko?
Lopeta tuo. Sormeeni koskee vietävästi.
Yritän vain pitää sinusta huolta.
Miten kastikkeen kanssa sujuu? -Kastikkeesta tulee hyvää.
Etkö aio kysyä, mitä mieltä muut ovat?
En piittaa siitä. Tämä on minun kotini. Minä määrään.
Tämä on Barbaran ensimmäinen joulusaarna, joten meitä jännittää.
Mitä Gunna sanoi? -Barbaran saarna jännittää häntä.
Mikä on jännittävää?
Gunnaa jännittää kuulla Barbaran joulusaarna.
Hän on valmistautunut, joten ei tarvitse jännittää.
Isä suuttuu kohta. Hyvä on, ollaan sitten riidoissa.
Ellei halua istua nätisti, joutuu riitoihin.
Mutta hänellä ei siis ole virkaa? -Anteeksi?
Onko Barbara työtön? -Ei, hän on freelancer.
Käyhän se niinkin. -Mitä?
Hei, äiti! -Istu alas.
Thomas Ziehe, Gottfried Wilhelm Leibniz -yliopiston professori -
on aiheellisesti kysynyt kysymyksen, joka meidän kaikkien pitäisi kysyä.
Uhkaako perhettä rakenteena lakkauttaminen?
Ollaanko perinteistä luopumassa?
Onko tämän päivän ydinperhe supistumassa kulutushyödykkeeksi?
Onko tämän päivän ydinperhe supistumassa kulutusyksiköksi, -
jonka pohjana ovat vanhempien palkat?
Voiko olla niin, ettei perhe enää olekaan tärkein yksikkö -
ihmisten sosiaalisessa kanssakäymisessä?
Minun on helppo vastata.
En usko siihen. Tai oikeammin: minä uskon!
Kuten lukee 1. Timoteuskirjeen 5. luvun 8. säkeessä:
Se, joka ei huolehdi omaisistaan ja kaikkein lähimmistään, -
on kieltänyt uskonsa ja on epäuskoista pahempi.
Olkoot juuri nämä ne sanat, -
joilla toivotan teille kaikille oikein hyvää joulua.
Hyvää joulua. -Kiitos samoin. Hyvää kotimatkaa.
Hyvää joulua. -Barbara.
Olit mahtava. Niin taitava, lämmin ja läsnä oleva.
Minun tyttäreni. -Hyvää joulua.
Hyvää joulua, sisko. Loistava puhe.
En tainnut nähdä isää. -Eikö hän soittanut?
Hän soitti aamulla. Bibber ja Emse ovat taas kipeinä.
Hyvää joulua. Eikö hän siis tule? -Tulee. Mads hakee hänet.
Lähdemmekin tästä, niin voitte hoitaa tuon kaikessa rauhassa.
Hoitaa minkä? Mitä sormellesi tapahtui?
Rikoin kaksi kristallilasia. Lainasin ne äidiltä täksi illaksi.
Torben, ottaisitko pojan? -Mennään, Adam.
Haluan mennä Jens-Peterin kanssa!
Pelataanko Warcraftia, Jens-Peter?
Et puhu Adamille enää noin. -Mitä tarkoitat?
Et tiuski hänelle enää. -Hän on tosi ärsyttävä.
Sinä ja minä jaksamme kyllä kestää tämän illan.
Sinäkin olet tosi ärsyttävä.
Älä koske minuun! Olet sietämätön.
Mikä hätänä? Etkö saisi itseäsi vähän enemmän joulumielelle?
Älä puhu paskaa meille muille. Olet todella sietämätön!
Näkisitpä itsesi! -Nyt lopetat!
Lopeta, Maria! -Hei.
Hyvää joulua! Saimme valkean joulun. Eikö olekin ihanaa?
Minulla on lisää lahjoja ulkona. Torben saa auttaa.
Onpa hieno takki.
Mitä sanot viinistä, Poul? Ostin Baroloa.
Se on hyvää, Mads. -Katsotaan, miten se sopii ankan kanssa.
Hei, isä. Hyvää joulua. -Hei.
Otitko Kafkan mukaan? -En voinut pyytää...
Sovitaanko, että viet sen kellariin?
En voi sulkea Kafkaa sinne. Minä vahdin sitä.
Ethän sinua kellariin viedä. Ei toki.
Hei, Mads. -Hei, Gunna.
Entinen mieheni juo itseään humalaan.
Saimme valkean joulun, Poul. -Kohta lumi sulaa.
Missä haaremisi on? Eikö se ole mukana?
Tarkoitatko hyvin nuorta vaimoani ja rakkauslastamme?
Punakaali saapuu! -Barbaran itse tekemää.
Hei, Poul. -Hei, Torben.
Milloin aiot purkaa tuon seinän? -Hei, isä.
Seinä ei ole kantava. -Täytyy vain löytää aikaa.
Niin hän on sanonut kymmenen vuotta.
Tähän saisi hienon ruokailutilan.
Tuoksuupa hyvältä. -Luulin, että söisimme kalkkunaa.
Päätin syödä kevyesti jouluna. -Ei sinun tarvitse.
Toista se on meillä, Katrine. -Oletpa sinä tyly.
Minne panen punakaalin? -Anna se vain minulle. Kiitos.
Anna sen hautua itsekseen, Torben. -Mads, tarvitsen vispikermaa.
Vispikermaa? Gunna, ehkä voisit viimeistellä riisipuuron täällä.
Etkö tuonut kermaa? -Ajattelin, että teillä olisi.
Tässä on yksi purkki. -Tarvitsen sen kastikkeeseen.
Pärjäisimmekö ilman? -Ilman kastiketta?
Mutta minä toin mukanani riisipuuroa...
Syödään puuro ilman kermaa. Sekin on hyvää.
Hyvää joulua. -Hyvää joulua.
Tässä on vähän naposteltavaa. -Olitpa kiltti. Kiitos.
Mitä kuuluu? Hyvää joulua. -Samoin. Hei, isä.
Miten matka sujui? -Vuonolla tuuli kovasti.
Isän täytyi ponnistella.
Isä se osaa ponnistella. -Älä puhu rivoja.
Menkääpä te kaikki olohuoneeseen, niin minä tuon kuohuviiniä.
Etkö tarvitse apua? -Selfiet ovat mahtava juttu.
Minä en tekisi kastiketta ilman suurustetta.
Poul, et kai sinäkään tekisi kastiketta ilman suurustetta?
Pidin ensimmäisen joulusaarnani. -Mikset soittanut hänelle?
Tytöt sairastuivat. Oli hässäkkää. -Asiat pannaan tärkeysjärjestykseen.
Otin mukaan kopion sinua varten.
Voit lukea sen, kun sinulla on aikaa. -Mukavaa.
Hintavia viinejä. Tosin Barolo ei aivan sovi jouluruoan kanssa.
Poul, joisitko sinä Baroloa paistetun ankan kanssa?
Poul ei valikoi viinejään. Hän vain juo niitä.
Barolo sopii hyvin kaikenlaisen ranskalaisen ketunkusen sijaan.
Nyt saatte poistua keittiöstäni. Täällä on kuin Roskilden festareilla.
Ulos putiikistani.
Barbara kutsuttiin Gedseriin pitämään koesaarna.
Onpa hauska kuulla. -Kiintoisaa.
Haluan kuulla siitä myöhemmin. -Se on Tanskan eteläisin seurakunta.
Et kai halua asua Gedserissä? Hakeeko joku lapset?
Mennään olohuoneeseen, Torben.
Katrine.
Minulla olisi se pieni ohjelmanumero. -Se sopii.
Jos ehtisimme sen. -Kuunnelkaa, mitä löysin.
"Vanha ennustus sanoo..."
"Sinä päivänä, kun kirkko on valmis, meri huuhtoo pois kaupungin."
"Siksi kirkosta puuttuu kivi, eikä se siis ole valmis."
Kukaan ei tiedä, mikä kivi puuttuu. Muurari vei salaisuuden muassaan.
Kutsun lapset. -Pysy täällä. Mennään olohuoneeseen, äiti.
Hän kuoli vuonna -56, ja hänet on haudattu Gedseriin.
Onko kaikki hallinnassa? -Täysin.
Hyi hemmetti.
Kauhea lemu.
Tuletko sinä, Mads? -Aloittakaa vain jo.
Hei. -Mikset vastaa puheluihini?
Olen soittanut sata kertaa. -Nythän on joulu.
Mikä sinua vaivaa? Miksi katkaisit puhelun aamulla?
En tiedä. Anteeksi.
Miten voit? Onko kaikki hyvin?
Ei oikein. -Johtuuko se minusta?
Mads, tule! -Aloittakaa vain jo edeltä.
Ryhdymme syömään. Hei, Maria. -Hei. Hyvää joulua.
Tulen kohta.
Minun täytyy mennä.
Kaadan sinulle. -Ei samppanjaa Jens-Peterille.
Nythän on jouluaatto. -Emme anna lapsille.
Hyvänen aika. Sääntöjä, sääntöjä, sääntöjä.
Jos kaikilla on lasit täynnä... -Mads puuttuu.
Mads puuttuu aina. -Mads, me odotamme sinua.
Aloittakaa vain. -Olisi kiva, jos kaikki olisivat paikalla.
Ei mitään kiirettä. Nythän on vain jouluaatto.
No niin.
Haluatko lasiisi jotain? -Jep. No niin.
Ja... -Minäkö?
No niin. Tervetuloa kaikki, ja hyvää joulua.
Mukavaa, että tulitte, vaikka tämä onkin vähän hektistä.
Mukavan hektistä.
Eilen oli tosi kiirettä töissä. -Niin, mutta ei puhuta meistä.
Tänään ei puhuta meistä.
Olemme odottaneet teitä, ja niin ovat lapsetkin.
Niin mekin olemme.
Tätä iltaa on odotettu. -Niin on.
Skool kaikille ja tervetuloa. -Tervetuloa ja hyvää joulua.
Skool.
Skool, äiti. -Skool, Adam.
Patriciakin tulee. -Patricia?
Vai niin. -Sanoin, että aloitamme kello 18.
Jaha.
Olisi voinut olla mukavaa, jos asiasta olisi sovittu yhdessä.
Mitä tarkoitat?
Olisi ollut mukava tietää. -Nyt tiedät.
Mitä mieltä sinä olet, Poul? -Pitäisikö sanoa, että pysyköön pois?
Älä.
Mads, minä menen. Älä, äiti. Minä menen.
Minä haen hänet. -Uskomatonta.
Hei, sisko. -Hei, Patricia. Näytät kukoistavalta.
Minäkin haluan vieroitukseen. -Älä viitsi.
Kiitos, että sain tulla. -Etkä saanut. Käy sisään.
Hei. -Hei, muru.
Hei. -Kai se sopii?
He eivät syö kovin paljon.
Sataa lunta.
Katsokaapa, kuka tuli. -Hei.
Hei, kulta. Mukava nähdä sinua. Sinä sitten tulit.
Pikkusisko. -Olipa mukava yllätys.
Eikö ollutkin mukava yllätys? -Oli.
Ja täällä ovat... -Hän on Bo.
Hei, Bo.
Olet siis Bo? -Jens-Peter, hakisitko kaksi tuolia?
Saako olla samppanjaa? -Onpa täällä luksusta.
Ei kiitos, en juo enää.
Sinä olet varmaankin se pappi.
Näkyykö se niin selvästi? -Älä nyt, Bo.
Mitä? Hieno homma.
Olitko sinä siis... -Bo on minun mieheni.
Mies tai miesystävä... -Hän on mieheni.
Tässä on Lea. Bon tyttö, joten hän on minun tyttäreni.
Tai ottotytär.
Äiti.
Tai bonustytär tai tytärpuoli.
Tyttärenpuolikas. -Olet vain Lea, eikö niin?
Hei, Lea. Onpa sinulla hieno mekko.
Hän ei puhu kovin palon. -Siunattu lapsi.
Syömme aivan kohta. Patricia, onko sinulla se vispikerma?
Vanha käsipalloilija osaa vielä. -Olipa mukava yllätys.
Teillä kuulemma menee hyvin. -Miten niin?
Kun sinulla nyt yhtäkkiä on pikkuinen Lea ja Bo.
Miten tapasitte toisenne? -Volbeatin konsertissa.
Konsertissa? -Niin. Tammikuussa.
Ja sitten menimme naimisiin. -Teidän olisi pitänyt kertoa.
Skoolataan sille. -Mikset soittanut?
Bon äiti oli mukana häissä.
Pidimme pienet häät, jotta ei tullut liikaa hässäkkää.
Liikaa hässäkkää?
Olemme alkaneet pelata sulkapalloa. -Sulkapalloa?
Ja minulla on oma kämppä, joten kaikki näyttää hyvältä.
Perhe.
Mitä? Hän on liian nopea.
Varo. -Kas noin.
Alamme syödä. -Selvä. Poltan vain tämän loppuun.
Hän on ihan hupsu. Aivan hillitön.
Mutta pidän hänestä.
Sinä huijaat! -Onko sinulla poikaystävä?
On, mutta...
On minulla.
Poltatko? -En.
Sitä on kaikenlaisia ääliöitä. Kannattaa pitää varansa.
Muistatko, kun mentiin metsään? -Romeon kanssako?
Muistatko sen? -Olimme aina metsässä.
Oliko niin, että se on kuollut?
On, mutta ei se mitään. Se oli vanha.
Bo, mennään sisään. Ruokailu alkaa.
Tässä on sinulle syötävää. Oletko valmis?
Ei! Mitä hittoa?
Selvä, tästä saat!
Oletko kunnossa?
Isä?
Kävikö pahasti? Siltä näyttää.
Ai! -Anteeksi.
Haluatko lisää jäitä? -Ei.
Menisinkö vain sohvalle? -Älä. Voitte olla täällä.
Poul, luitko Bukdahlin arvostelun? -Kauhea. Epäjohdonmukainen.
Kauniisti muotoiltu. -Ei mitään pieteettisestä näkökulmasta.
Ei ole Hans Egedea ilman pieteettiä. -Sinulla on älykäs pikkusisko.
Hän on tosi terävä. Mutta näin meidän kirjailijoiden kesken...
Turha tuhlata aikaa arvosteluihin.
En lue nykyään lehtiä lainkaan. -Olen harkinnut samaa.
Niissä on niin epäpäteviä juttuja. Eikö vain?
Kävisimmekö istumaan?
Jens-Peter ja Adam lasten päähän. Maria, huolehdi sinä Leasta.
Vaihdettaisiinko paikkoja? Kun kaikki on muutenkin sekaisin.
Miten niin sekaisin? -Adam voi istua aikuisten päässä.
Olisi tosi mukavaa, jos voisimme pitää tämän istumajärjestyksen.
Patricia, pidä sinä huolta Leasta.
Istu sinä tuohon. Jens-Peter teki nimikyltit.
Ne ovat hienot. -Minulla ei ole tuolia.
Eikö pianon luona ole tuoli? -En minä tiedä.
Olen lukenut, ettei kylmähoito auta yhtään mitään.
Mads, käymme nyt pöytään. -Katrine. Ihana kattaus.
Ylitit itsesi punakaalin kanssa. Se on herkullista.
Se on aivan erityistä.
Barbaran kotitekoista.
-Korvia alkaa aivan kuumottaa.
Punakaalikorvat. -Saan punakaalikorvat.
Katsokaa nyt kaikkia näitä pikku enkeleitä.
Ellei meitä kahta olisi ollut... -Niin. Olen pahoillani.
Ei se mitään, vaari.
Skool, poikaseni. -Skool.
Lapset, näettekö nämä aterimiin kaiverretut kirjaimet?
Ne ovat isovanhempienne vanhempien etunimien kirjaimet.
Arne ja Edith, minun äitini ja isäni. -Mummi...
Olemme kuulleet sen ennenkin. -Haittaako se?
Lea ei ole kuullut. Aterimet olivat häälahja...
Äiti, eikö sinulla ollut jokin ohjelmanumero?
Ehkä jätetään se. Olen jo puhunut niin paljon.
Se on kyllä totta. -Älä, isä.
Otatko vielä lisää? -Appelsiinisalaatti on loistavaa.
Kiitos. -Eikö ohje olekin sinulta, Marianne?
Ei usko, sillä minun ohjeessani on Cointreauta.
Käyn hakemassa lisää. -Se maistuu appelsiinilta.
Tarvitaan lisää punakaalia. -Viemäri on tukossa.
Ei hemmetti, Mads. -Kyllä se aukeaa.
Aukeaako? -Jep.
Kukaan ei puhu Patricialle ja Bolle. -Sellainen sinun perheesi on.
He eivät puhu vanhemmillenikaan. -Puhuvatpa.
Sanotaan sitten niin.
Äitisi ei pitänyt salaatista. Hän maistoi, ettei Cointreauta ollut.
Nyt riittää. Yhtä hyvin olisin voinut panna siihen olutta.
Etkä olisi. Minä olin oikeassa.
Muista punakaali.
Oletteko lähdössä? -Bo täytyy viedä sairaalaan.
Nilkkaan tekee tosi kipeää. -Eikö kannata vielä odottaa?
Nilkka on ihan musta. Pakko lähteä. -Haluatteko evästä? Riisipuuroa?
Haluaisimme lainata autoasi. -Autoani? Mads, tulisitko?
Tässä on yksi kappale Kaskelottia. Kirjoittamani Håvard Lin elämäkerta.
Norjalaisen vapaustaistelijan. -Niin kuin "Liekki ja sitruuna".
Ei aivan, Marianne, mutta olkoon.
Meidän on paras lähteä. -Se on ihan eri juttu, Marianne.
Voi.
Haluaisiko Lea jäädä tänne?
Olisi ikävää viettää jouluaatto sairaalassa. Eikö olisikin?
Lapset saavat lahjat puuron aikana, ja Torben pitää tietovisan.
Vieläkö Torben pitää sitä? -Tietenkin.
Ja ehkä joulupukkikin tulee.
Jotkut sanovat, että joulupukki asuu ullakollamme.
Saat sinä jäädä. -Bo, ehkei se ole...
Se on hyvä ajatus. Sairaalassa on kurjaa jouluaattona.
Pärjäätkö sinä? -Tietenkin. Mitä tarkoitat?
Kielestä tuli mieleen. Barbara on loistava oikolukija.
Hän sai haukankatseen jo äidinmaidossa.
En tiennyt, tiesitkö. Jos siis joskus kaipaat oikolukijaa.
Hän on mielettömän hyvä lukija. Mielettömän musikaalinen.
Oman miehen kuuluukin kehua. -Ei. Olet mielettömän musikaalinen!
Torben. -Se on salanimi, Eigil.
Kaskelottivalas voi sukeltaa syvälle ja pysyä siellä pitkään.
Ja on todennäköistä... Sitä ei ole voitu todistaa, -
mutta ilmeisesti Kaskelotti on nähty virallisesti vain kerran.
Stavangerissa keväällä -42 ja Tønsbergissä kesällä -44.
Siksi voidaan olettaa... -Paljonko tämä on myynyt?
Se on myynyt hyvin. -Ollakseen omakustanne?
Ehkei ihan hurjan hyvin, mutta... -Onko jotain uutta tulossa?
Mitä? -Näin meidän kirjailijoiden kesken.
Juu, mutta sehän on... Se on...
Pohdin parhaillaan erinäisiä ideoita.
Voitaisiin pohtia asioita yhdessä.
Lea jää tänne juhlimaan joulua meidän kanssamme.
Vai mitä, Lea? -Ehkä joulupukkikin tulee.
Käy istumaan minua vastapäätä. -Tuleeko joulupukki?
Ei kai sentään? -Ei sitä koskaan tiedä.
Emme kerro Adamille valheita. -Tosiaan. Vain Jumalasta, eikö niin?
Mikä sinun on? Etkö voisi vastata? Minulla on ikävä. Suukko, Sander.
Mantelin saaja on salaisuus, joten manteli pitää piilottaa.
Hei. Älä kaivele, pikku vintiö.
Ei saa alkaa syödä, ennen kuin kaikki ovat saaneet.
Älä syö vielä. -Minä syön.
Odotetaan. -Minä syön.
Isä ottaa sitten lautasen pois. -Anna hänen syödä.
Aloittakaa vain.
Olisi kiva, jos voisimme noudattaa riisipuurosääntöjä edes kerran.
"Katrine ja säännöt." Kahdeksanosainen moraalioppi.
Kaipaan perinteitä, mutta olkoon.
Hänen oma poikansa aloitti. -Älä viitsi, Torben. Anna olla.
Miettikää vähän tätä pikku tyttöä. Hän on vulnerable.
Isän olisi kannattanut miettiä. -Mitä tarkoitat?
Ennen kuin jättää lapsen yksin uppo-oudon perheen huostaan.
Kenenkään ei pidä olla vonable. -Vulnerable.
Moni lausuu sen väärin.
Ehkä voisimme kertoa Lealle, keitä me olemme.
Se on hyvä ajatus. Aloitetaan.
Minä voin aloittaa itsestäni. -Niin voit.
Onko Patricia kertonut minusta?
Tiedätkö, mikä minun nimeni on? -Isoäiti.
Isoäiti? Ehkä voisit kutsua minua vain Gunnaksi.
Ja tuo vanha hupsu on... -Isoisä.
Hän on Poul, ja Poulilla ja minulla on kolme tytärtä.
Katrine on isosisko. Sitten syntyi Barbara, joka on pappi.
Viimeisenä tuli pikkusisko Patricia. -Ja sitten te erositte.
He väittävät olevansa ystäviä, vaikka isoäidin mielestä -
isoisä on paskiainen ja hän inhoaa tämän uutta vaimoa.
Onko Patricia sanonut niin? -Vaihdetaan puheenaihetta.
Taasko? -Ojentaisitko kirsikkakastikkeen?
Saanko sen sinun jälkeesi, ukki? -Että lapsi voikin syödä noin paljon.
Tuonikäiset syövät paljon. Eigil, muistatko Madsin?
Etkö lopettanutkin uimisen?
Kiitos, kulta. -Sinulla on jotakin leuassa, mummo.
Se on siinä vieläkin. Käy katsomassa peilistä.
Se lähtee kyllä.
Käytkö edelleen suihkussa? -Suihkussa?
Siis joka päivä? -Olipa kummallinen kysymys.
Luin vain netistä, että vanhukset peseytyvät vähemmän.
Kuka piilottelee mantelia? Sinäkö, Lea?
Näytä, Maria. Jens-Peter? -Se ei ole minulla.
Avaa suusi. -Lea, asia on niin...
Äiti... -Haluan sanoa tämän.
Patricia päätti, ettei halua kuulua tähän perheeseen.
Äiti. -Olemme siitä pahoillamme.
Lea, haluaisitko nähdä minun huoneeni?
En usko, että kukaan täällä... -Maria.
Manteli on minulla! -Meillä on täällä voittaja.
Manteli on minulla! -Sitä ei lasketa.
Mantelin täytyy olla kokonainen. Tuo ei ole oikea tapa voittaa.
Se on minun mantelini!
Onko jollakulla manteli? -Manteli on minulla. Lopeta!
Lopeta, helvetti sentään! -Älä ota minun manteliani!
Se on epädemokraattinen tapa voittaa. Meillä on tietyt säännöt.
Saamari!
Voisiko joku hakea koiran?
Kafka, tule. Ulos. Menepä ulos.
No niin, kulta. Hetkinen.
Nouse ylös. Nousepa.
Kas niin. Tässä.
Seisotaan tässä hetki.
Otetaan ihan rauhallisesti.
En pysty...
En tunne jalkojani. En tunne... Jalkani ovat...
En kestä itseäni, kun olen noiden ihmisten kanssa!
Kas niin.
Ei hätää. Olet vain vähän stressaantunut.
Hei, Patricia. -Onko kaikki hyvin?
Oikein hyvin. Meillä on hauskaa. -Me odotamme yhä.
Sairaalan systeemit turhauttavat. Onko Lealla kaikki hyvin?
On, on. Alamme kohta lukea joulusatua.
Olisitko mieluummin halunnut olla isän ja Patrician luona?
Osaatko pitää salaisuuden? Oletko varma?
Oho.
Ups.
Tulkaa alas. Joulusadun aika. -Me jäämme tänne.
Ei, kaikki alas. Tule, Lea. -Tulemme kohta.
Tule. Onko "Peterin joulu" sinulle tuttu?
Eigil, otatko palasen?
Adam. -Hei, Adam.
Varsinainen pikku muurahainen. -Istumaan nyt.
Hyvät naiset ja herrat. Tämä vaatii lukijan.
Jonkun pitäisi aloittaa. -Minä! Minä! Minä!
Sinäkö? Oletko varma? Okei, ole hyvä.
Meillä satu on "Jens-Peterin joulu". -Nyt se on "Adamin joulu".
Adam. Hei hei. -Kuunnellaan.
"On tämä aika ihana. Sataa joululumi valkea."
"Siitä tiedän, joulu tulee."
"Isä kaupungissa käy päivittäin -
"ja palaa aina iltaisin, ja silloin näen hänet suuret...
Taskunsa! -Onneksi ei mitään muuta.
Hienoa, Adam. -Poika osaa. Jatka vain.
Eikö kukin lapsi lue yhden säkeistön? -Sinun vuorosi, Jens-Peter.
Adam voi jatkaa. -Yleensähän sinä haluat lukea.
Lue nyt, kulta. -Ei haittaa, vaikket osaisi yhtä sujuvasti.
Jens-Peter. Hei hei. Hymyile.
Hymyile vähän. Hei. -"Jens-Peterin joulu." 2. säkeistö.
"Isän pöydällä äskettäin, -
näin suolaisen..."
Suloisen. -Mitä?
Suloisen. -Suloisen lipun.
Siis ihan totta.
Lue niin hyvin kuin osaat. -Aivan niin, Adam. Hyvä.
"...suloisen pienen lipun, sitä en unohda."
"Paperia isä leikkaa näppärästi." -Otan tuollaisen.
"Vaan heti koristeet..."
Lue uudestaan, kulta. Tiedän, että osaat.
"Isä leikkaa saksilla, vaan kun astun huoneeseen, -
"hän heti... sisään..."
"Hän heti koristeet laatikkoon piilottelee."
Kiitos, luit hienosti, kulta.
Se olikin vaikea.
Paljon hassuja sanoja. Luepa sinä nyt.
"Olen itse niitä maistanut." -Koristeet.
Anteeksi. -Hän painotti sanaa väärin.
Hienoa, miten te olette saaneet niin rauhallisen pojan kuin Adam.
Miten te toimitte?
"Äiti on pipareita paistanut. Olen niitä itse maistanut."
Barbara.
Mitä tapahtui? -Lue vain. Me kuuntelemme, Adam.
Me kuuntelemme. -"Ja äiti..."
Barbara. Avaa ovi.
Mene! -Mitä tapahtui?
Mitä haluat? -Itketkö sinä täällä?
Älä itke. Tule tähän. -Voisitko... En halua...
Älä ole täällä yksin suruissasi.
Lopeta, Torben. Lopeta. -Minä sanon hänelle suorat sanat.
Lopeta. Mene takaisin alas. Adam ei saa nähdä meitä näin.
Vie tuo säälittävä humalasi mennessäsi. -Barbara...
Kuusen kynttilät sytytetään! -Minä tulen, kulta.
Barbara!
Adam.
Sinun täytyy odottaa vielä. Anna lahjojen olla.
Älä. Tämä on minun lahjani.
Onpa kaunis kuusi. Todella ihana.
Barbara. Siellähän sinä olet. Eikö olekin ihana kuusi?
Lopeta.
Mitä lauletaan? -"On lapsi syntynyt Betlehemissä".
Senkö haluatte? -Niin. "On lapsi syntynyt Betlehemissä".
Kaikkia säkeistöjä ei voi muistaa. Mitä nyt lauletaan?
Luulen... -Vanhukset lähtevät. Lauloitteko vain yhden laulun?
Lauloitte vain yhden laulun. Surkeaa.
Mitä me laulamme? "Ihanainen sinitaivas"?
"Maa on niin kaunis" sopisi... Hyvä on, olkoon.
"Ihanainen sinitaivas"? -Niin.
Lauletaan "Maa on niin kaunis" tämän jälkeen.
No niin...
Rauhallisesti. -Jee!
PlayStation! -Niin juuri, PlayStation.
Annatko äidille ison halauksen?
Kiitos, äiti. Onko lahjoja lisää? -Yksi kerrallaan, Adam.
Tämä on jännittävää. Onpa sievä.
Ei kestä. -Katso, mitä sain vaarilta, Maria.
Minäkin sain sellaisen. -Niin minäkin.
Lähetit nuoren vaimon ostoksille. -Ajatus on tärkein.
Mikä ajatus, isä? -Voithan aina vaihtaa sen.
Ajatella, että Bibber jaksaa. Minullekin oli lahja.
Bibber jaksaa koko ajan. Onko viiniä lisää?
Minä menen hakemaan.
Auttaisitko vähän? -Oi, miten hieno idea, kulta.
Mikä se on? -Minäpä kerron.
Isä sai lapsen Afrikasta. -Afrikasta?
Katso tätä pientä mustaa tyttöä.
Hänen nimensä on Abiba. -Abiba.
Abiba? -Söpö.
Abiba merkitsee "syntynyt isoäidin kuoleman jälkeen".
Olipa hyvä ajatus, kulta. Todella hyvä ajatus. Kiitos.
Olipa hieno lahja. Voiko sen vähentää verotuksessa?
Tässä on pikkuinen lahja Jens-Peterille mummilta.
Ei voi olla totta, äiti. -Tämän tuominen oli haaste.
Se ei ollut mahtua autoon. -Mikä se on?
Huijausta! Näyttöruutu, Jens-Peter!
Mikset ostanut minulle sellaista? -Adam, tule tähän.
Siirry vähän syrjään, niin Jens-Peterillä on tilaa avata.
Nyt on Jens-Peterin vuoro. -Mitä siellä on?
Hurjan iso lahja, äiti. -Ensi vuonna sitten.
Jopas jotakin. -Ei se ollutkaan näyttöruutu.
Jopas jotakin, sehän on...
Vau.
Otetaan se pois laatikosta. Auttaisitko?
Jopas jotakin. -Onpa se iso ja rustiikkinen.
Mieletöntä. -Eikö olekin hieno? Käsin maalattu.
Se on ihana. Kokeile sitä.
Käy siihen istumaan. Kyllä se kestää.
Et voi olla tosissasi. -Tämä on kaunis taidekäsityö.
Siitä on iloa loppuiäksi.
Hänen ikäisenään minä olin jo saanut tussua.
Se on vain joululahja. Ellei sinulla ole sille käyttöä, keksitään muuta.
Voiko sen vaihtaa? -Ei.
Toiset ostavat lahjoja. Ja sitten ollaan kiittämättömiä.
Iso kontrasti tälle. Niin yksinkertainen.
Käy istumaan. -Hieno lahja.
Onpa se hieno. Onko se isältä?
Kulta. Kulta.
Hei. -Mitä?
Allasi on jotakin.
Mitä? -Allasi taitaa olla jotakin.
Mikä tämä on? Mitä ihmettä?
Mikä se on, Katrine? -Sopiiko?
Tämä on vain pieni lahja Madsilta. -Haluamme kuulla.
Lemmenloma kahdestaan. -Minne?
Sevillaan toukokuussa. -Vain te kaksiko?
Onpa mukavaa. Hyvä idea, Mads.
Se tulee teille tarpeeseen.
Se on varmasti hienoa, mutta siellä on paljon taskuvarkaita.
Ystävättäreni Karen menetti kaiken Sevillassa.
Passinsa, luottokorttinsa, rahansa ja ihan kaiken.
Tietovisa-Torben nousee ylös, tarttuu visailupulloon ja...
Katrine! -Ei!
Katrine. -Meidän vuoromme.
Kysyn politiikan historiasta. Poul on sitten hiljaa.
Kuunnelkaa. Nimeä kolme kulttuuriministeriä, -
jotka hylkäsivät viran Jens Otto Kragin kahdella hallituskaudella.
Kolme kulttuuriministeriä kahdella hallituskaudella.
Kysymys on liian vaikea. -Annan pienen vihjeen...
Minulla on ehdotus. -Nyt on Katrinen vuoro.
Hän ei osaa. Hän ei tiedä vastausta.
Mikä oli kysymys? -Odotamme vastausta, Katrine.
Niels Matthiasen. -Oikein.
Otetaan toinen kysymys. -Ei, Gunna.
Otetaan toinen kysymys. -Ensin vastaus tähän.
Selfie! -Ei sinun tarvitse sanoa sitä.
Kulttuuriministerejä oli kolme. -Bomhold ja Niels Matthiasen.
Tosiaan, se homo. -Hän oli sitten komea mies.
Hänet kuvattiin aina sen yhden balettitanssijan kanssa.
Seis, seis, seis. Tietovisa-Torben käskee lopettaa.
Seuraava kysymys. -Per Hækkerup?
Hän ei ole homo. -Arvailette umpimähkään.
Onko se... -Tarkistetaan netistä.
Sinun vuorosi. -Tuo.
Herttaa. Nyt meni hankalaksi. -Minullakin on herttaa.
Niin on. Voit käyttää niitä omalla vuorollasi.
Maria, sinun vuorosi.
Maria.
Anteeksi. -Minne menet?
Se oli huonompi.
Minulla on sinulle lahja.
Onko? -Tulisinko sinne?
Nytkö? -Niin. Minulla on ikävä sinua.
Minullakin on ikävä sinua. Minulla on sinulle asiaa.
Selvä. Mitä?
Kerron, kun olet täällä.
Tulen tunnin päästä. -Selvä.
Tulisitteko kaikki tänne? Maria ja Lea, tulkaa tänne.
Adam, siirry hiukan. Mummi tarvitsee vähän tilaa.
Pidätkö nyt puheen, äiti? -Miksihän sitä nyt kutsuisi?
Mutta aloitan antamalle teille kahdelle nämä.
Ole hyvä. -Kiitos.
Ole hyvä. -Onpa kekseliästä, äiti.
Mikä tämä on? -Älkää avatko niitä vielä.
Pullopostiako? -Anna mummin kertoa.
Hyvä ehdotus, Adam. -No niin.
Torben, voisitko ottaa minusta muutaman valokuvan?
Ensinnäkin hyvää joulua. -Samoin sinulle, äiti.
Kolme kuukautta sitten löysin kyhmyn vasemmasta rinnastani.
Mitä sanoit? -Se oli kamalaa.
Isä, kuoleeko mummi?
Siksi kävin kaikenlaisissa tutkimuksissa.
Mammografiassa, ultraäänessä, verikokeissa. Käsi on mustelmilla.
Viime viikolla sain vastauksen.
Ja...
Kävi ilmi, että kyhmy oli hyvänlaatuinen.
Onko se hyvänlaatuinen?
Sinulla ei siis ole...
Kuoleeko mummi? -Hiljaa.
En vielä, Adam, mutta se oli aikamoinen säikähdys.
Yhtäkkiä tajusin, ettei elämä ole ikuista, -
ja että on aika kertoa teille tekemistäni päätöksistä.
Aloitetaan. Ei nyt, Barbara.
Kesämökki. Haluan, että te kolme tyttöä jaatte sen keskenänne -
ja teette järkevän vuorolistauksen.
Jos joku teistä haluaisi myydä sen, mikä pahoittaisi mieleni, -
hinnan tulee perustua kolmen eri välittäjän arvioon.
Voin hyvin kuvitella, että Patricialla on rahan tarvetta.
Se siitä. -Onko tästä pakko puhua tänään?
Kysyin, milloin sopisi. -Jatka vain.
Pärjäät hienosti, Gunna. -Kiitos, Torben.
Barbara saa hopeiset aterimet, ja Katrine saa Wegner-tuolit.
Äiti, minusta... -Haluan hoitaa tämän loppuun.
Katrine, sinä saat esikoisena vihkisormuksen, -
minkä arvo täsmää kristallilaseihin, jotka sinä saat, Barbara.
Kerroitko, että hajotit kaksi? -Mitä sinä höpötät?
Jatka vain. Sovitaan tasingosta myöhemmin.
Loput saatte lukea itse. Se lukee purkeissanne.
Avatkaa purkit, tytöt.
Hienoa, Gunna.
Totta. Oletko itse maalannut tämän?
Näkymä La Tobista, minun paikastani. -Sinun paikastasi.
En jätä suurta perintöä. Te kaksi osaatte varmasti jakaa sen.
Me kolme.
Te kaksi teette päätökset. -Tietenkin, äiti.
En halua kuulostaa kiittämättömältä. -Niin, Katrine?
Onhan sinulla purkki Patriciallekin? -En tiennyt, että hän tulisi.
Onko se sinulla kotona? -Ei se nyt ole niin tärkeää.
Eikö tämä ole eräänlainen...? -Testamentti.
Koska kun luen tätä listaa, -
Patricialle ei ole mitään, paitsi osuus liikkeestä ja kesämökistä.
Saat sen kuulostamaan siltä, ettei se riitä.
Ei kai se ollut tarkoituksesi?
Tuo on järkyttävää ja tylyä. -Mitä pitäisi tehdä?
Taputtaa käsiä, kun siskoani huijataan?
Ehkä voisit huomioida vähän tuota pikkutyttöä.
Tule, Adam. Mennään yläkertaan.
Saanko mennä ylös? -Kyllä tämä sopii Adaminkin korville.
Ei tehdä tästä niin dramaattista. -Saanko mennä ylös leikkimään?
Minua loukkaa se, että sinusta kohtelen Patriciaa...
Paskamaisesti. -Niin.
Katsotaan totuutta silmiin.
Jos valitsee niin, että hylkää perheensä, kuten Patricia teki, -
on selvää, ettei voi odottaa kovin paljon.
Kyllä me ponnistelimme hänen eteensä.
Me rakastamme häntä, ja teimme kaikkemme.
Valitsi?
Mitä tarkoitat? -Mitä tarkoitit sillä, että Patricia valitsi?
Hän sai vapaasti valita. -Totta.
Mennään katsomaan sitä yhtä asiaa. -Mitä asiaa?
Sitä asiaa, tiedäthän. -Ai niin.
Katso nyt. -Asia ei ole niin, äiti.
Vai mitä? Isä? -Älä sotke minua tähän.
Sehän sinulle sopii.
Tule kanssani. -Enkä.
Me olemme kaikki empaattisia ja lahjakkaita.
Kukaan täällä ei...
Lakkaa olemasta vihainen itsellesi. -Äiti on aivan oikeassa.
Kun asiat menevät vaivalloisiksi. -Mitä pitäisi sanoa?
Ei ollut mitään vaivalloista. Patriciasta ei ollut ikinä vaivaa.
Miksi hän joutui sisäoppilaitokseen? Ja sitten siihen toiseen laitokseen.
Meillä oli avioero päällä. -Hän piti siitä koulusta.
Niin piti. -Ei. Te piditte siitä.
Jotta saitte rauhassa erota, ja isä sai naida uutta naistaan.
Et puhu Bibberistä noin! -Painu kotiin juomaan valkoviiniä.
Olet järkyttävän omahyväinen. -Mitä tarkoitat?
Luuletko voivasi kätkeä huonon omantuntosi tuon tärkeilyn alle?
Silloin olet typerä. Minä en kestä hänen hurskasteluaan.
Hurskasteluani? -Olen kyllästynyt kuulemaan.
Sinulla on pikkusisko, joka kaipaa huolenpitoa.
Hän asui meillä! Oletko unohtanut sen kokonaan?
Hän asui meillä kahdeksan kuukautta. -Kunnes heititte hänet ulos.
Koska hän varasti, Katrine. Pankkikorttini, rahaa, huonekaluja.
Koira paskoi kaikkialle, ja Torbenia pahoinpideltiin kaksi kertaa!
Kolme kertaa. -Kolme!
Se hänen hullu miesystävänsä. -Mike.
Et tutustunut häneen ikinä, mutta me tutustuimme.
Murtunut nenä ja sitten murtunut leuka Adamin yksivuotispäivillä.
Ja yksi hammas. -Jottei jää mitään epäselvyyttä.
Siihen kyllästyy. Voitko kuvitella sen?
Voin hyvin kuvitella... -Lopeta, äiti!
Katrine, lopeta! Kuunnelkaa kaikki.
Katrinella on ollut vähän stressiä. Jens-Peter, tule tänne.
Ei sinun tarvitse selittää. -Mutta sinä selität, äiti.
Lopeta, Katrine!
Kerro minulle, mitä Patricia itse valitsi.
En jaksa enää. Lähden kotiin. -Mekin lähdemme. Tule, Torben.
Tule, Adam. -En halua kotiin.
Olivatko ne sen koulun psykopaatit, -
jotka tunkivat hänen päänsä täyteen kokaiinia. Niinkö, äiti?
Melodraamaa, melodraamaa.
Minä vein hänet aina mielisairaalaan!
Taas se alkaa. Katrinen kisa hyvistä töistä.
Minä vein hänet hoitoon ja kävin katsomassa, kun te muut...
Hain hänet kotiin lääkärilennolla Ibizalta!
Järjestät joulut, synttärit ja muut kekkerit ja ompelet karnevaaliasut.
Se on nähty, Katrine. Kiitos ihanasta jouluaatosta.
En halua kotiin! -Pue ulkovaatteet.
Ala tulla, Adam.
No niin...
Luuletko olevasi ainoa, jonka sydän vuotaa verta sisaresi vuoksi?
En tiedä, äiti. -Hän on minun tyttäreni, hitto vie.
Et tehnyt yhtään mitään.
Sepität tarinan itsellesi parhaiten sopivaksi.
Kerro sitten minulle, mitä hän valitsi itse, äiti.
Mitä Patricia valitsi itse?
Minä rakastin häntä.
Ei hätää.
Tule, Maria.
Sattuuko sormeesi, Katrine-täti?
Minä...
Onko joku nähnyt takkiani? -Siellä, mihin ripustit sen.
Onko sinulla kaikki? -Luulen niin.
Torben, missä se keltainen kassi on? -En tiedä.
Onko sinulla kaikki? -On, ei minulla ollut paljon mukana.
Tulisitko auttamaan? Kiitos. Nosta.
Olen pahoillani, että tilanne kärjistyi tällä tavalla.
Älä suotta. Tiedämme, miten hän puursi ja odotti tätä iltaa.
Silloin tilanne luisuu käsistä.
Hän on rauhoittunut aamuksi. -Oli mukava ilta.
Niin oli. Onneksi hänellä on sinut, Mads.
Minä tuon punaviinin uutenavuotena. Sovitaanko niin?
Menen jo autoon. -Selvä, isä.
Hyvää joulua. -Kiitos tästä illasta.
Hyvänen aika.
Ei mitään ongelmaa. Petivaatteita on tarpeeksi.
Mennään alakertaan nukkumaan. -Jäämme tänne yöksi.
Minä lähden kotiin. -Et voi.
Varmasti voin. -Se on hengenvaarallista.
Torben, anna autonavaimet. -Olet juonut aivan liikaa.
Ei ajokorttia voida viedä kahdesti. -Äiti, sano jotakin.
Mitä minä voisin sanoa? -En halua olla täällä kauempaa.
Mene juomaan lasi konjakkia, ja sitten voit vähän soittaa.
Soita meille, Poul. -Minä laitan makkaravoileipiä.
Olet ihana.
Minäkin otan konjakin. -Maria, tule.
Oh là là.
Ei kiitos.
Bravo! Bravo!
Bravo! Aivan fantas...
Torben!
Anteeksi.
Pikku kultani. -Äiti.
Rakastan sinua. -Olet kuin Piaf.
Rakastan Piafia. -Tiedän.
Rakastan häntä. Hän on loistava.
Kuin oltaisiin Montmartella. -Eikö olekin ihanaa?
Upeaa.
On kiva laittaa kuvia Instagramiin ja saada paljon kommentteja.
Se on ihanaa, sillä silloin jakaa kokemuksia toisten kanssa.
Sain tästä monta tykkäystä. -Hieno kuva.
Grillaamme usein. Sinä pitäisit siitä, Torben.
Grilliruoka on herkullista. Ja tämä...
Menen ulos. -Piha...
Poul, tuo on huono ajatus. -Mene sisään.
Ei, älä. Poul, seis.
En voi päästää sinua. -Siirry.
Se olisi vastuutonta.
Sinulla on ympärilläsi välittäviä ihmisiä, -
ja he istuvat tuolla oven takana.
Torben, yhtä asiaa en aivan ymmärrä.
Niinkö, Poul?
Miksi minun täytyy kuunnella mitäänsanomattomia mietteitäsi?
Mitä? -Se Håvard...
Håvard... Kuka hitto on Håvard Li?
Hän oli norjalainen vapaustaistelija. Palataan...
Se ei ollut mikään kysymys. Kuka hitto on Håvard Li?
Minne sinä menet? -Vessaan. Haluatko mukaan?
Poul, Poul, Poul.
Taas hän joi liikaa. Miesparka.
Aiotko karata, vaari?
Taidanpa tehdä niin. -Mitä pakenet?
Hyvä kysymys.
Haluatko lainata myssyäni?
Nyt olet valmis. -Nyt olen valmis.
Rakas Sander
Maria, saisinko nukkua täällä? -Häivy!
Tule.
Äiti, poltatko sinä?
Mitä asiaa, kulta? -Maria itkee.
Tulen kohta, Jens-Peter.
Olen tulossa. -Katrine, isä on poissa!
Hän ei vastaa. En pidä tästä.
Voitko soittaa poliisille? -Isälläsi ei ole ajokorttia.
Hän voi paleltua tuolla ulkona. -Eikä voi.
Missä olet? -En halua, että tulette tänne.
Missä? -Sain tarpeekseni joulusta.
Missä, isä? -Istun ulkona autossanne.
Moottori käy. Täällä on lämmin. -Hän istuu ulkona autossa.
Tyypillistä.
Jättäkää minut rauhaan. -Isä, älä...
Säikähdin kauheasti. -Poul ei ole mikään pikkulapsi.
Ei, mutta hän on... -Kulta.
Annoitko hänelle avaimet? -Hän otti ne itse.
Hän otti avaimet taskustani. -Olitko jättänyt ne sinne?
Otin ne häneltä pois. -Missä Lea on? Onko Leaa näkynyt?
Hänen tilassaan on... -Olisi hyvä välillä vähän miettiä.
Ei riidellä. -Sano se Poulille.
Se oli vastuutonta. -Älä toru Torbenia.
On myös vastuutonta, että täällä on tikkaat.
Onko syy minun? Koska täällä on tikkaat tulipalon varalta.
Poul tietenkin otti tikkaat. -Anteeksi. Syy on minun.
Kukaan ei syytä sinua.
En vetäydy vastuusta, mutta tämä asia ei ollut minun syyni.
Hän otti avaimen taskustani.
Nyt rauhoitutaan. -Sano se itsellesi.
Me löysimme hänet.
Hän istuu pihalla autossa, ja kaikki on hyvin.
Kiitos tiedosta. -Voimme hengähtää helpotuksesta.
Mennään alas ottamaan konjakit. -Sinä et juo enempää.
Voisin ottaa vielä yhden paukun.
Lea!
Helvetti! Helvetti!
Paskat!
En tulekaan. Pahuksen lumi.
Maria-kulta. Olet ollut vähän allapäin tänä iltana.
Onko sydänsuruja?
Pojista on aina harmia.
Ei kerrota mitään äidille.
Isä.
Isä, avaa ovi!
Mitä? -Avaa ovi!
Mitä haluat? -Et voi istua täällä. Tule sisään.
En lähde minnekään. Ei tule kysymykseenkään.
Emme voi jättää sinua tänne. Ole kiltti ja avaa ovi.
Mene takaisin sisälle. Kaikki on hyvin. En aio tehdä mitään.
Ottaisinko minä sen? -Älä.
Tiedät kai, että tämä on Torbenin? Se oli hansikaslokerossa.
En halua puhua Torbenista.
Ikävää, etten kuullut saarnaasi.
Niin minäkin.
Lupaan, että luen sen ensimmäiseksi aamulla.
Voit lukea sen nyt. -Mitä? Nytkö?
Taisin unohtaa puheen sisälle.
Vessaan. -Mitä?
Vessan roskikseen. -En kai?
Miten se sinne joutui? -En tiedä, isä.
Miten se sinne joutui?
No, anna kuulua.
Luenko minä sen? -Sinähän se ylipappi olet.
Oletko tosissasi? -Olen.
Ei koskaan enää seksiä.
Se on liian hankalaa Naiminen on vaivalloista.
Kaikki ne kummalliset äänet.
Kaikki se tyhmä liikehdintä ja ehkäisy.
Kai sinä muistat ehkäisyn, nuori nainen?
Se on paras päätös, jonka kuunaan olen tehnyt.
En enää nöyryyttävää riippuvuutta miehen kehosta. Vain vapautta.
Avaa suusi! -Anna minun olla!
Sinun täytyy seistä aloillasi!
Mikä hitto sinua vaivaa? Etkö pysty olemaan aloillasi?
Minä voin tehdä sen.
Sopiiko? -Sopii.
Hampaat esiin.
"Uskon perheeseen ihmisen luontaisena tahtona, -
ja olkoot juuri nämä ne sanat joilla..."
Älä, Barbara. Odota! -Mitä?
Lea.
Nukutko sinä, Lea?
Lea...
Joulupukki. Olin tässä nukkumassa.
Ei jouluaattona saa nukkua. -Mitä teet täällä?
Asun täällä. -Asutko sinä täällä?
Asun, mutta kukaan ei tiedä sitä. -Katrine-täti tietää.
Jaha.
Tietääkö Katrine-täti sen? -Tietää.
Hänen sydämensä vain lyö liian nopeasti.
Sattuuko sormeesi, joulupukki? -Sattuu. Ai.
Ai...
Varo.
Ai...
Ai!
Noin.
Kiitos. -Ei kestä.
Hyvää joulua.
Poista tuo. -Se on hyvä. Katso, Patricia.
Miltä sinä näytät? Tule ottamaan kuppi kahvia.
Katsomme eilisiä kuvia. -Hemmetin viemäri.
Entä pohjatulppa?
Eikö pohjatulppa pitäisi poistaa? -Pohjatulppa?
Ei täällä ole sellaista. -Väännä toiseen suuntaan.
Ei taida onnistua. -Toiseen suuntaan.
Se menee vain tiukemmalle.
Väännä myötäpäivään. -En pysty...
Tiedän, mitä teen. -Tässä on Lea.
Oletpa suloinen. -Lähetän kuvan sinulle, Patricia.
Hemmetin viemäri. Se olisi pitänyt vaihtaa.
Huomenta. -Hei, kulta.
Mutteri on ruostunut kiinni. -Hei.
Näytä sormeasi.
Näyttää hyvältä.
Tässä ovat isä ja Katrine. -Olette samannäköisiä.
Johtuu nenästä. -Ei vaan leuasta.
Katrinella on Poulin nenä, ja sinulla on minun leukani.
Sinä pääsit livistämään. Olet omannäköisesi.
Kivat korvakorut. -Ne ovat Avignonista.
Minulla on toisetkin, joten voit saada nämä.
Kiitos. -Ole hyvä.
Kafka, hiljaa.
Missä isä on? -Kuorsaa varmaan autossa.
Pitäisikö hänen tulla aamiaiselle? -Käynkö hakemassa hänet?
Väsyttääkö, kulta?
Terveisiä isältäsi ja äidiltäsi. He lähtivät, kun lumi oli aurattu.
He ovat viisaita. -Meidänkin täytyy lähteä kotiin päin.
Bo, alatko olla valmis? -Pikku hetki.
Näyttää vaikealta. -Hän on koulun käynyt putkimies.
Ei hemmetti. Pahus.
Bo. Ei, ei, ei... -Mitä tuo oli?
Tämä moska tukki koko viemärin.
Mitä punakaalia tuo on? Luulin, että kaikki syötiin eilen.
Niin syötiinkin. Melkein kaikki.
Heititkö punakaalini menemään?
Heititkö?
Teettekö niin joka vuosi? Mitä? Heitättekö te...
Ehkä se maistuu kamalalta, mutta miksette ole sanoneet?
Olenko sellainen, jolle ei voi sanoa mitään?
Sehän on vain... Sehän on vain punakaalia.
Ei tämä maistu lainkaan hullummalta.
Tämä maistuu hyvältä. Hiukkasen saippualta.
Mitä?
Se maistuu joululta.
Onpa se...
Onko sinulla kaikki? -Ei ollut paljon mukana.
Terveiset isälle. -Minä kerron.
Menkääpä nyt, ennen kuin lämpö karkaa.
Tule, Patsy.
Sinulla on hieno perhe.
Teen parhaani.
Eikö se niin mene? -Nähdään.
Menen sisään lämpimään. -Älä vilustuta itseäsi.
Ajanko teidät? -Älä. Menemme junalla.
Mutta ensi vuoden suhteen... -Niin?
Haluatteko tulla meille? -Teillekö? Ihan tottako?
Se voisi olla mukavaa. -Tosi mukavaa.
Näemme me tässä vuoden mittaan varmaan muutenkin.
Jouluaatto riittää. -Selvä.
Maria on mukava tyttö. -Niin. Sellainen kuin teinit ovat.
Sinä olet hyvä äiti.
Tule, kulta.
Autanko sinua? -Ei tarvitse.
Maria.
Huomenta, kulta.
Huomenta, unikeko.
Huomenta, pörröpää.
Äiti.
Niin?
Olen raskaana.
Voi pikkuinen.
Pikkuinen...
Kaikki järjestyy. Minun pikkuiseni.
Kafka.
Kafka, siirry.
Poul, nyt saa riittää.
Hupsis.
Kiitos eilisestä.
Poul.
Suomennos: Arja Sundelin Scandinavian Text Service 2018